PROLOG: "LIVET FÅR ALDRIG ENDE"
Mange tak for at De kom.
- Endnu en kvinde er forsvundet, siger De? -Ja.
Der er mange flere ånder på dette sted, frk. Ellen.
Mange flere.
Jeg er inde.
Kvinder, smerte...
vrede.
Sæt dig.
"Synd er, hvor det begyndte
"Soning er på toppen
"Byg mig ind i himlen, og livet får aldrig ende"
Sig det sammen med mig.
"Byg mig ind i himlen, og livet får aldrig ende"
Så er det nok! Stop det, siger jeg.
- Liv uden død. -Synd er, hvor det begyndte.
Soning er på toppen.
Liv uden død. Liv uden frygt.
Der skal ikke være mere synd i dette hus.
Så er det nok, sagde jeg!
Tak, Rose Red.
Fordømt om jeg finder mig i dette i mit eget hus.
De er allerede fordømt, hr. Deres fordømmelser nærer det.
Jeg vil aldrig holde op med at bygge dig.
"Byg mig ind i himlen, og livet får aldrig ende"
Du har skiftet tøj.
Har du dem med?
Tak.
- Nej. -Jeg spillede teater for din skyld.
Du er min kone, og jeg vil ind.
Ikke i nat. Nej.
- Jeg skal arbejde. -Arbejde?
- En hustrus arbejde. Ja, du har. -Jeg skriger, John.
Jeg vil skrige og få alle de ansatte herop til værelset.
- Er det det, du ønsker? -Du ved, hvad jeg ønsker.
Du skylder mig.
Jeg beder dig om at overveje dette omhyggeligt.
Ikke i nat.
Vi får se.
ELLEN RIMBAUERS DAGBOG
Jeg skriver i desperation.
De jeg kan mærke fare overalt omkring Sukeena og mig selv.
Nu forstår jeg, h va d' jeg ikke kunne vide for syv år siden.
Hvad jeg ikke var parat til at vide.
Der findes en anden verden her i Rose Red.
En åndeverden og den er farlig.
Hvad synes du?
Hjælper den kjole ikke, så ved jeg ikke, hvad gør.
Du er uimodståelig.
Hvor mange år har John Rimbauer modsat sig ægteskab?
Ikke dig. Ikke denne gang.
Tak for at du er her. For at du er sådan en kær ven.
Du er mere som en tante for mig.
Jeg ønsker næsten, at Doug ikke var Johns partner...
for hvis dette ikke lykkes, ville jeg være ked af at miste dig.
Du vil aldrig miste mig, min kære pige.
Du må ikke lade det påvirke dine følelser for John.
Ellen, John er ikke som andre mænd, han...
Han hvad?
Glem det. Lad os gå nedenunder.
Hvad jeg ikke indså dengang...
var, at mit forhold ikke Vil/e blive med en mand, jeg elskede dybt...
men i stedet med et hus. Et pragtfuldt hus.
Ønsk mig held og lykke.
Et hus, der snart ville eje mig.
Ja, som Ville eje os alle.
Jeg ved ikke rigtig, Daniel. Du kunne miste dit job.
- Hun er en rigtig skønhed. -Ja.
Det er hun så sandelig.
Connie. Ellen. I skal møde Daniel, min chauffør og medskyldig i alt.
- Mig en fornøjelse. -Hvilken usædvanlig dag til en køretur.
- Ja, hvis ikke du har ombestemt dig? -Aldrig i livet.
Godt.
- Mor jer godt. -Tak.
Har du nogensinde kørt i et motorkøretøj før?
- En gang skal jo være den første. -Det er sandt.
Godt, hold fast. Det kan godt ryste lidt.
Hvilken overraskelse?
Det ville ikke være en overraskelse, hvis jeg fortalte det, vel?
- Du er uforbederlig. -Skyldig.
Du er en drillepind og en charmør.
"Hvor fattige er de, der ikke har tålmodighed!
"Hvilket sår er helet mere end delvist?"
Det er sandt. Men ville selv Othello have tålmodighed...
med en mand, der ikke ytrer sine sande intentioner?
En kvinde, der kender Shakespeare...
og alligevel kender meget lidt til en mands sande intentioner.
Kunne vi gå videre end at kysse, hvis vi var forlovede?
Frier du, John Rimbauer?
Hvad om jeg gjorde?
Jeg troede, at kun mystikere og medier besvarede et spørgsmål med et andet.
Mysticisme, dig?
Endnu en spørgsmål. Jeg kan se, at der venter mig et stort arbejde.
Luk øjnene.
FRIERIET
Åbn dem.
Sendt hele vejen fra England, sten for sten.
Jeg sagde jo, jeg havde en overraskelse.
Undskyld mig.
- Godmorgen, John. -Doug.
Campbell vil ikke Iosse igen i dag.
Ellen, det er dejligt at se dig. Du ser henrivende ud, som altid.
Tak. Jeg kommer lige fra din kære kone.
Gjorde du? Og hvordan har hun det?
Ellen, dette er Jack Finney, min bygmester.
Jack, dette er min gode ven, Ellen Guildcrist.
Det er en fornøjelse.
Det ser ud til, at der er lidt vrøvl med forsendelsen.
Ikke noget stort, men jeg skal ordne det. Undskyld mig.
- Nlå jeg vise dig området? -Ja.
Kvitter her.
Jeg er ligeglad med, hvem John Rimbauer er! Jeg blev...
Fint med mig, for De er fyret.
Hvad bringer dig herud? Det kan ikke være på grund af olien.
- Næppe. -Vidste du det ikke?
Hr. Posey skal overvåge færdiggørelsen af projektet, imens I to...
Imens vi to hvad?
Endnu en overraskelse?
Gevær!
Dette skal være vores hjem, Ellen.
Altså, hvis du vil have mig.
Hvad var det, John?
De skød O'Riley!
Tag det roligt, John. Vi klarer det.
Sikke en timing. Er det et tegn? Skal jeg tage det som et tegn?
Så, så, det er ikke noget. Bare et opgør mellem nogle fulderikker.
- De er irere, Ellen. -Ikke noget? Kan vi være sikre på det?
Vil du være min hustru, Ellen?
Det er det, du vil, er det ikke?
Fru John Rimbauer.
Ja, selvfølgelig.
Hun skal nok klare sig. Den heldigste pige i hele Seattle.
Hun får brug for alt det held hun kan få.Hvad siger du, Fanny?
En kvinde skaber sit held. Du skal nok klare det.
Navnet Rose Red. Var det dit eller Johns valg, Ellen?
Ellens, selvfølgelig. John har allerede accepteret, at huset er hendes.
Jeg ville ikke...
formode noget, når John er indblandet.
Korn ud med det, Fanny.
Det er kun os piger. Indrøm det, du er misundelig.
Du har haft din chance med John og nu...
De damer, det er i orden. John og jeg har talt om alt...
inklusive hans fortid.
Og det er, hvad det er og ikke mere.
Du ved, hvad man siger om fortiden.
Den har det med at gentage sig selv.
Kun for dem, der ikke ænser dens advarsler.
Ja, men...
hvis man bare kunne se rundt om hjørner.
Jeg kender en kvinde, en åndemaner. I må tro mig.
Hun kan se fortiden og ind i fremtiden. Måske skulle vi besøge hende.
- Et medium? En tryllekunstner? -En mystiker?
Er det så usandsynligt at have evnen til at se ind i fremtiden?
Nej, tak. Jeg har al den fremtid, jeg kan klare:
Et bryllup, en bryllupsrejse.
John og jeg skal rejse verden rundt, indtil huset er færdigt.
Jeg forstår og sætter pris på jeres bekymring.
Og jeg accepterer, at hver af os måske kender John forskelligt.
Hvad mig angår, så elsker jeg ham af hele mit hjerte.
Men det er hans hjerte, du må strides med.
Jeg vil lade som om, jeg ikke hørte det, Fanny.
Vi er på vel til Afrika. Eller måske...
afhængigt af min mands lyster ag mærkelige ideer...
til helvede selv.
Han er aldrig rolig...
aldrig tilfreds, aldrig helt normal.
Intet er nok for ham.
Han forandrer også mig. Måske ikke til det bedre.
Dig.
Jeg hedder Sukeena.
Næste gang jeg prøver at hjælpe dig, vil du måske høre efter.
Han er på safari, frue. Den varer et par dage endnu.
Er jeg ved at dø?
Nej.
Det er en unævnelig sygdom, spredt af mænd, og som rammer kvinder.
Det går over, for dig.
For manden er det ikke så nemt.
- Kom, drik dette. -Vil det helbrede mig?
Nej.
Kun det overnaturlige kan helbrede os.
Du tror da på det overnaturlige, ikke?
- Jeg ser det i dig, frue. -Gør du?
Det er godt at se det.
Forbandede John Rimbauer. Jeg tilgiver ham aldrig.
Selvfølgelig gør du det. En hustru skal lære at tilgive.
Selv mænd som ham.
Jeg vil hjælpe dig-
Han kommer. Korn så!
Velkommen til Rose Red, skat.
Vores nye hjem.
Kan du lide det?
Det er stort. Hvis man kan lide stort, er det fint.
Er det alt? Bare stort?
Det er uden tvivl en oliemagnats hus.
Det er ikke huset, der gør det til et hjem...
men menneskerne, der bor i det.
Vi morede os, gjorde vi ikke? På vores tur?
Det var ikke slemt det hele, var det?
- Ikke det hele, nej. -Der ser du?
Man må altid holde sindet åbent. Tillade sig at nyde livet.
Jeg vil ikke føle mig alene her, John.
Jeg giftede mig ikke for at føle mig så alene.
Jeg vil ikke føle mig alene her, John.
Jeg giftede mig ikke for at føle mig så alene.
Har De et øjeblik, hr.?
Bagagen er ankommet. Undskyld mig.
Hvad synes du så om det?
Det er mere end bare et hus, frue.
Ja, er det ikke? Men ikke et hjem endnu.
Et hjem skabes af hjerter...
ikke af træ og glas.
Lad os fejre vores hjemkomst.
En fest? Hvorfor ikke!
Det bliver den største, overdådigste fest, der nogensinde er holdt i Seattle.
Mine damer og herrer, velkommen.
Jeg hæver mit glas for jer.
Vil I venligst hæve jeres glas ved dette indvielsesbal...
for Rose Red.
- Hør, hør. -Og, selvfølgelig...
ikke at forglemme, min smukke brud, Ellen Rimbauer.
Jeg håber, I vil nyde det.
- Er hun ikke smuk? -Tak.
Skål.
Endelig mødes mine to bedste venner.
At Sukeena korn med os, tror jeg...
var den første indrømmelse, jeg fik fra min mand.
Det bliver ikke den sidste. Bare hold på din ret, Ellen.
Jeg har kun hørt gode ting.
Ellen, ville det være fuldstændigt klodset, hvis jeg bad om lov til at se førstesalen?
Jeg kunne begynde, frue. Jeg viser hende rundt.
Jamen, selvfølgelig. Værsgo.
Min kære, hvis du skal dreje rundt, så gør det langsomt.
Forsigtig.
Nu har jeg aldrig.
Og så foran alle sammen.
De fleste synes, vi er skøre ved at være tro mod vores mænd og leve med Iøgnene.
Men alt er vel ikke løgn. Dig og Doug er vel...
En dag skal jeg fortælle dig alle vores små beskidte hemmeligheder.
Du og jeg, vi er i samme båd. Er vi ikke, skat?
Vi forstår fordelene ved en plads i den sociale elite.
Magten, Iuksusen.
Det drejer sig ikke om kongen, men om kvinden bag ham. Ikke?
Nogen gange har jeg det som om, jeg har solgt min sjæl.
- Hørte du det? -Hørte hvad?
Musikken? Ja, det er alt det populære, hvad?
Gad vide...
Sig ikke, at du også tror på alt det vrøvl?
Hvad for noget vrøvl?
Du ved, hvad de siger:
Indianske arbejdere, en forbandelse...
hellig jord og alt det pjat.
Skyderiet var det, der startede det.
Kære ven, det er i orden. Alt er i orden.
Slap af.
Jeg ved det.
Det er bare lidt for meget festivitas.
Lad os give hende lidt fred, ikke?
Du sagde, jeg måtte se det. Du sagde...
Hvad skete der? Hvad var det?
Jeg vil ikke føle mig alene her.
Jeg vil ikke føle mig alene.
Jeg ved det.
Nej, John, ikke i aften. Jeg er udmattet.
Den kvinde og det hun sagde.
Den gamle drukkenbolt? Vær ikke dum.
Festen var en stor succes.
Og jeg har planlagt noget spændende. Vent og se.
Du er fuld. Lad være. Jeg blev bange.
Festen er slut. Nej.
Sådan skal det lyde.
Jeg vil helst ikke.
Men jeg har en overraskelse til dig.
Jeg er kommet for at undskylde.
For Afrika.
For alle mine tidligere fejltrin.
For alle dine lidelser.
Jeg beder dig tilgive mig.
Vi kan starte på en frisk.
I nat kan være vores dåb.
Sig ordene.
Jeg tilgiver dig.
Du vil elske dette.
Tak.
Du elsker overraskelser, gør du ikke?
Jeg opdagede, at jeg var gravid efter den nat med indvielsesballet.
FORSVINDINGER - 1911 - 1912
Jeg er sikker på, det var der...
for derefter aftog Johns lyster endelig.
I hvert fald over for mig.
Undskyld hvis du synes, du er blevet narret.
Narret? Hvorfor skulle jeg føle mig narret?
Jeg skal indrømme, at jeg havde forventet et fashionabelt hotel i byen.
Men til te på Rimbauers Rose Red? Forestil dig, hvor overrasket jeg blev.
Du er ude på noget, Connie. Og der kommer ikke noget godt ud af det.
- Pas på trinnet, frue. -Vi må ikke lade Ellen vente.
Og feberen og hovedpinen?
Det er sødt, at du spørger. Bedre, synes jeg.
Det er en skam, at det har holdt dig i sengen så længe.
Ja, men...
det er vel derfor, du er her, ikke?
Jeg ville takke dig, Fanny, personligt...
for at du har underholdt John, som du har i alle disse måneder.
Jeg står helt sikkert i gæld til dig.
- Alt for en ven. -Ja.
Din hjælp på det område var mere, end nogen ven kunne bede om.
Nu, hvor jeg er rask, og barnet snart kommer...
vil John tilbringe mere tid sammen med sin familie fra nu af.
Vil han? Bare sådan?
Hvor storslået.
Jeg fandt det bedre at finde ud af noget...
os kvinder imellem. Mænd kan være så urimelige.
Bed ikke en mand om at vælge, hvilken hoppe han vil ride, Ellen.
Han vil altid overraske dig.
Truer du mig?
Hvad får dig til at tro det?
Er der nogen, der vil have mere te?
Hørte I det?
Hørte hvad?
John, korn hurtigt. Preston. Sukeena.
Du kaldte?
Sukeena, undersøg frk. Fauxmanteurs sminkeværelse, så er du sød.
Preston, du tager jagtværelset og Spisestuen. Saml personalet.
- Javel, frue. -John, der er du.
Fanny er væk. Det ene øjeblik der, det næs...
Tag det roligt, det er sikkert ingenting. Fanny er fuld af sådanne påfund.
Jeg arrangerer en grundig eftersøgning. Men der er intet at bekymre sig om.
Sæt dig og slap af. Jeg klarer dette.
Det er på tide, vi besøger åndemaneren, jeg fortalte om.
- Madame Lu, hedder hun. -Nej. John vil ikke have det.
En Rimbauer, der besøger en åndemaner? Han ville hellere låse mig inde.
Du må vel gå på indkøb, må du ikke?
Velkommen tilbage, frk. Connie. Du bringer en ven med barn.
- Der er ingen større velsignelse i mit hjem. -Jeg kommer for min ven, ærede frue.
Javist. Hvilket spørgsmål har du til mig?
- Hvor mange spørgsmål har jeg? -Jeg er ikke en Iampeånd.
- Spørg løs, mit barn. -I orden.
En kvinde forsvandt i vores hus. Lige for øjnene af os.
Er Fanny Fauxmanteur i live eller død?
- Er det alt? -Uskadt eller i fare?
Kan vi hjælpe hende? Behøver hun hjælp? Kan du hjælpe hende?
Liv findes i mange former.
Er det ikke rigtigt?
Kvindens ånd er i live.
Madame Lu arbejder med ånder, ikke?
Måske er hun ikke i live, sådan som du forstår ved at være i Iive.
Og du, min ven. Hvad siger du?
Huset, frue.
Jeg tror, det føler, at frk. Ellen behøver det.
Dets hjælp, dets beskyttelse. Jeg ved det ikke.
Men der er stor åndelighed der, madame. Gemte kræfter.
Jeg ville gerne møde dette hus.
Det sker.
- Åh Gud. Har vi mistet barnet? -Der er ikke noget valg, nu.
- Forlader du hende bare? -Hun bad om, at afrikaneren blev der.
Babyen vender forkert med bagdelen nedad.
Hun kan ikke føde barnet uden at blive skåret i.
Jeg har brug for et par minutter. Og en drink.
Kan barnet reddes? Hvis det er et spørgsmål om at vælge mellem dem?
- Men det er det ikke. -Men hvis det var?
Men det er det ikke.
Hvor er den drink?
Det er ikke muligt.
Det blev en dreng.
En dreng.
Hvad?
Adam?
Han er fredelig og stille på sit værelse, frk. Ellen.
Du har feber igen. Lydene kommer ude fra gangen.
Den er til hans fødselsdag. Kan du lide den?
- Måske skulle vi lede på området. -Er du sikker?
- Hvad er meningen med dette? -Det er Laura, frue. Hun er væk.
Hvad?
Vi skal have mig klædt på hurtigt. Det er sket igen.
Jeg vil ikke have, at nogen drager forhastede konklusioner.
Det er et stort hus, og folk kan ikke bare forsvinde.
Laura bliver fundet.
Men hvis ikke er jeg sikker på, at vi finder en forklaring.
Hvis der er nogen, der ved noget, så fortæl det venligst nu.
Det vil ikke blive lagt jer til last.
Udmærket. I har alle fået jeres opgaver.
Vi samles her igen...
om 30 minutter.
Korn af sted.
Du hedder Gail, ikke? Korn med mig.
Kan vitale sammen et øjeblik?
Du kan tale med mig om Laura.
Frk. Ellen holder, det hun lover, Gail.
Hvis hun siger, hr. John ikke hører om det, så gør han det ikke.
Kokken sendte mig ned at se til agerhønen.
Det var i nat, sent. Jeg ville sætte den til at simre.
Jeg så Laura gå ind i slagterummet.
Jeg så det med mine egne øjne, frue. Jeg gik ind lige efter hende...
men hun var der ikke. Hun var slet ikke i slagterummet.
Jeg har slet ikke sovet, frue. Nej, ikke det mindste.
Jeg så hende.
Du klarede det fint, Gail. Sig ikke noget til nogen.
Slagterummet. Skal vi gå derned?
Ikke nu.
Nej, frue. Vi går, ja...
men ikke mens alle farer rundt.
Senere i aften når huset er stille.
Hvad søren var det?
Ikke noget fra denne jord. Nej, frue.
Jeg har set nok. Gail tog fejl. Der er ingenting.
Gail så, det hun så, frue. Hun løj ikke.
Du går langs væggen.
Der er mere ved dette sted, end hvad man kan se.
Jeg har fundet noget.
Den var ikke på tegningen over huset. Men hvorfor?
For at folk kan komme og gå usete.
Kvinder.
Hans kvinder.
Manden er en djævel.
Huset føles meget ældre hernede.
Stedet er ældgammelt, frk. Ellen.
Vi ved ikke, hvor den fører hen.
- Hun behøver os. -Laura.
Og Rose Red, frue. Vi er alle med i dette.
Du gode Gud.
Tændstikkerne.
Hjælp mig.
Hvem har gjort dette ved hende?
Fandens.
Meget smuk.
Der er sprunget en sikring. Vil du ordne det?
- Skal hun med dig? -Ja.
Vent.
Siden hvornår er du begyndt at ryge, Daniel?
Hvad mener du?
Ind i bilen. Få hende ud herfra.
Jeg tager mig af dette.
Mænd. Jeg vil aldrig... Jeg afskyr ham!
- Vi må skynde os, frk. Ellen. -Han gjorde det ved hende, ikke?
Så du den pige, Daniel korn med til ham? En simpel gadetøs!
Huset tog Laura for at spare hende for smerten. Det var bedst.
Jeg tror det ikke. Jeg tror ikke noget af dette!
Jo du gør, frk. Ellen. Jeg har vidst det.
Jeg har vidst det fra første gang, jeg så dig.
Du tror.
Vi må lære at acceptere det, andre ville kalde det uforklarlige.
Det er vores evne.
Ja?
- Har du leget med tændstikker, Ellen? -Hvad mener du?
- Hvor har du været? -Hvornår?
Nu?
Her. Jeg har skrevet i min dagbog. Som jeg gør hver aften.
Lige her og skrevet i din dagbog?
Hvor utroligt uskyldigt af dig.
Vil du vise mig, hvad du lige har skrevet?
Er der et lille uddrag, du har lyst til at dele?
John, hvad er der galt med dig?
Jeg hørte bilen. Var det dig?
Det var Daniel. Jeg måtte sende ham til byen efter noget.
- Forretninger. -Du arbejder sent, min ægtemand.
Vil du vende ryggen til en kvinde?
En kvinde med behov?
Siden hvornår? Det er måneder siden!
Tiderne skifter. Det gør kvinder også.
Vi kunne lege en leg. Hvad med den her?
Lad mig hviske dig i øret.
- Dig, lille frøken pæn og ordentlig. -Det tror jeg ikke.
Min lille tøjte. Se på dig.
Du har villet det hele tiden.
Længere ned.
- Du skal. -Nej.
Du skal takke Rose Red. Hvis lyset ikke var gået ud, ville han have set os.
Det er absurd. Nej, jeg kan ikke.
Men det hjælper os. Du må acceptere det.
Accepter det, Rose Red.
Kineseren, Madame Lu. Hun kan hjælpe.
- Hun sagde, hun gerne ville møde huset. -Tror du?
Adam græder. Jeg kan ikke tænke, når han er sådan.
- Sukeena, vil du? -Ja, frue.
Bliv her.
Der er noget, vi må tale om.
Noget vi begge må gøre.
Nu?
Wien?
- Skal jeg låse døren? -Lad være.
Jeg vil finde ud af, hvad der skete med Fanny og Laura.
- Holde en seance. -Vær ikke fjollet.
Du er en Rimbauer nu. Vi har en vis status i byen.
- Her. På Rose Red. -Absolut ikke!
Personalet vil snakke, og hvis sådan noget kommer ud...
bliver vi til grin i hele Seattle.
Jeg arrangerer det. I aften hvis det er muligt.
Connie siger, der skal være mindst to andre til stede.
Så jeg tænkte på hende og Doug.
Har de lokket dig til det her? Connie og Doug Posey?
Hvor vover de at blande sig i vores sager!
Jeg gentager. Slå det ud af hovedet, Ellen.
Det kommer ikke til at ske.
Jeg gav dig en søn. En arving.
Du lader mig holde denne seance, og du skal være med!
- Ellers? -Ellers...
vil min dør være låst for dig.
Og Adam vil være både vores først- og sidstfødte.
Gail har bedt os om at møde hende nedenunder, frue.
-L kælderen? -Nej, nedenunder i entréen.
Hun har fundet noget, hun synes, du skal se.
Den sprang bare op, frue. Helt af sig selv. Jeg ledte ikke efter den eller noget.
- Så du noget? -Noget forfærdeligt, frue.
Det er lige over bordet. Se selv.
- Det er Johns kontor. -Frue?
Overraskende, ja, men næppe forfærdeligt.
Fortæl os, hvad du så, Gail.
Det var ikke som noget, jeg har set før.
Det var som olie på vand. Som varme, der stiger fra en flamme.
Det bevægede sig som en skygge, men der var ikke noget der.
Udmærket. Du kan gå nu, Gail. Tak. Du gjorde det rigtige.
Ja, frue. Tak, frue.
Johns kontor.
Det er ikke så sært, at oliehandlen går så godt.
Han udspionerer sine partnere.
Dem og hvem ellers, frk. Ellen?
Gail så noget eller nogen.
Rose Red ville have, at vi fandt dette.
Hvorfor?
Det må vi finde ud af.
Hold hinanden i hænderne.
Du store hus, som nu omgiver os...
åbn din dør.
Jeg er inde.
Kvinder, smerte...
vrede.
Du er ikke alene, mit barn.
Jeg er her hos dig.
Sæt Dem.
"Synd er, hvor det begyndte
"Soning er på toppen
"Byg mig ind i himlen, og livet får aldrig ende"
Bygge huset? Er det alt?
Faktisk er huset ret færdigt, tak.
"Byg mig ind i himlen, og livet får aldrig ende"
Sig det med mig.
Så er det nok! Stop det, siger jeg.
Der skal ikke være mere synd i dette hus.
Så er det nok, sagde jeg!
Tak, Rose Red.
Fordømt om jeg finder mig i dette i mit eget hus.
De er allerede fordømt, hr. Deres fordømmelser nærer hende.
Jeg vil aldrig holde op med at bygge dig.
- Godaften, Gail. -Godaften, hr.
- Ja? -Det er Gail, hr.
"Gail"? Burde det sige mig noget?
Vi er ved at spise morgenmad, fru Abernathy.
- Hvad er der med Gail? -Hun er forsvundet, frue.
Ingen har set hende siden i går aftes.
Skal jeg få Preston til at ringe efter politiet, frue?
Vær venlig at gå, fru Abernathy.
Hvor mange flere skal forsvinde, før vi kontakter politiet, John?
Spørgsmålet, du skal stille dig selv, er:
Hvem skal betale for dit byggeri?
Du kan ikke klare det uden mig. Vi har brug for hinanden.
Du får dem aldrig anden gang.
Huset vil ikke lade dig få det.
Du kunne have forhindret dette i går aftes. Valget var helt klart dit.
- Så det er min skyld? -Det er dit hus nu, Ellen, ikke mit.
Altså hvis du har mig til at betale for det naturligvis.
Mit hus.
Ja, det er det, ikke?
Det har du ret i.
Jeg ville træde varsomt, hvis jeg var dig. Man ved aldrig, hvem der er den næste.
Skal det skræmme mig? At huset vil prøve at opsluge mig?
Du prøver virkelig, gør du ikke?
- Preston. -Frue?
Saml tjenestefolkene. Vi laver en eftersøgning.
Vi behøver ikke at kontakte politiet.
Vores datter, April, er kommet.
Fødslen var lettere end ved Adam, men hendes stakkels arm...
FEM ÅR SENERE
Jeg bebrejde-r John.
Min mand har meget på samvittigheden.
Adam siger, hans venner ikke vil komme, fordi de er bange for min arm.
- Nej, jeg gør ikke. -Jo, du gjorde.
Mor, det er ikke sandt.
Du er Guds særlige skabning. Tro ikke på andet.
Der er ondskab nok i verden, uden at I to slås med hinanden.
Vær god ved din søster. Hop ned og gør dig klar til at komme i seng.
Adam, giv mig den. Det er min.
Den dreng begynder at opføre sig som sin far.
- Han vil også snart ignorere hende. -Det tillader jeg ikke.
En John Rimbauer i denne familie er nok.
Sommetider varer byggeriet til sent om natten.
Jeg finder lyden beroligende.
- Connie? -Vi må tale sammen.
Det værste er sket.
Jeg fortalte dig engang, at Douglas og jeg havde hemmeligheder.
Det er tid til, at jeg fortæller om dem.
- Hvis ikke tiden allerede er løbet ud. -Jeg har aldrig set dig så fortvivlet.
Bare jeg kunne være en flue på væggen ved den samtale.
Mener du det? Måske kan jeg hjælpe.
Skriv under.
Må en mand ikke begå en fejl?
Det må han, og det har du gjort.
Men hvilken slags mand du er, kan jeg ikke rigtig tyde.
Det vil ikke ske igen.
En kontorassistent i arkivrummet.
Du vækker afsky i mig.
Sømændene på havnen om natten.
Selvom det er frastødende, kunne jeg ignorere det.
Men på firmaets kontor med en ansat?
Du giver mig intet valg. Skriv under.
Jeg beder bare om en chance mere.
I en stilling i Europa måske. Eller på Nordpolen for pokker. Vær sød.
- Jeg har brug for det. -Det skulle du have tænkt på.
På den situation du har sat mig i.
Firmaet tolererer ikke skandaler.
Hvis ikke for mig så for Connie. For Guds skyld, John.
Efter et par måneder er vi nødstedte.
Det er ikke mit problem.
Jeg vil have dig ud af dette hus. Du må ikke komme på besøg.
Og du må aldrig se min søn igen.
Hvor vover du at antyde sådan noget!
- Dit monster! -Mig?
Du har ødelagt alt.
Og for hvad? Nogle få øjeblikkes egoistisk nydelse.
Jeg kunne sige det samme om dig, John Rimbauer.
Skriv under, og læg den på mit skrivebord.
Ellers får alle det at vide.
Må du rådne op i helvede.
Nar ikke dig selv, Posey.
Du kommer dertil længe før, jeg gør.
- Du må blande dig på mine vegne. -Er påstandene sande?
Vi har et fornuftsægteskab. Det fortalte jeg.
- Men Connie, Doug og... -Du skulle vist nødig snakke?
Nej, selvfølgelig ikke. Du har ret.
Der må gøres noget.
Doug har ødslet med sin indkomst for at holde en levestandard...
som han tror, jeg er blevet vant til.
Han har ret. En måned eller to. I bedste fald tre.
Gælden er enorm. Du må tale med John.
Brug din charme?
- Så du ham ikke? -Doug?
Nej, John. Det er begyndt...
faldet ned imod sindssyge.
Det er sygdommen, ser du. Den heles i kvinder, men gnaver i mænd.
Den gnaver og ødelægger forstanden.
Du må tale med ham. Jeg beder dig.
Vi burde trøste Doug. Han må være helt slået ud.
Han har brug for lidt tid til at samle sig.
Derefter vil han finde børnene for at sige farvel.
Han elsker dem så højt.
Det, John sagde, var så sårende.
- Far? -Det er onkel Doug.
Børn...
hvorfor er i oppe nu? Det er over jeres sengetid.
Men vi vil lege med dig, onkel Doug. Vil du ikke nok?
Okay.
Nu skal I høre, hvad vi gør.
Vi skal lege gemmeleg, okay?
Godt. Jeg tæller til 10...
og I to løber af sted og gemmer jer.
Men først skal I give mig et stort kram. Okay?
Okay. Gem jer. Hurtigt.
Kom, Adam, lad os gemme os.
En...
to...
tre...
- Ti dage sagde du? -Hun har ikke sagt et ord.
Bortset fra i søvne. Jeg håber, men intet sker.
Taler hun i søvne?
- Forklar det venligst. -Kun hans navn: "Onkel Doug".
'Gen Og igen.
Og huset? Er der noget forandret?
Har du hørt stemmer? Døre, der smækker, eller vinden?
Huset er meget koldere efter hængningen.
- Og din søn? Han har det godt? -Hans far sendte ham væk til en skole.
Bare sådan uden videre.
Jeg vil se hende nu.
Så dette er April.
Et smukt barn.
En smuk mor.
Korn, April. Sæt dig hos Mama Lu.
Så du en mand tage sit eget liv?
Og du har ikke talt siden.
Mama Lu synes, du er en klog pige, lille April.
Du taler ikke...
fordi dit spørgsmål endnu ikke er besvaret.
Har Mama Lu ret?
Hvilket spørgsmål? Jeg har prøvet at forklare det på et dusin måder.
Spørgsmålet er dette:
Hvis han kan høre dig, uden at du taler...
hvorfor kan de så ikke?
Du tror måske, de elsker dig mindre.
Intet kunne være mere forkert.
Måske lytter de ikke så omhyggeligt...
lytter ikke på den rigtige måde.
Måske er der noget galt med dem, hvis de ikke kan høre ham.
Du siger da ikke...
Kan du se? Hun ville aldrig tro på mig.
Det ville hun, hvis bare du havde fortalt hende det.
Den mørke dame tror på det.
Mama Lu tror også på det.
Korn så...
fortæl hende det.
Onkel Doug og jeg taler sammen inde i hovedet.
Du mener, at I også leger med hinanden?
Han elsker at være her.
Han byggede Rose Red.
Fortalte han dig også det?
Det siger, at du byggede det, mor.
- Gjorde det? -Det siger, det elsker mor.
Lige så meget som jeg gør. Måske mere.
Tak, gode kvinde.
Mor skal blive hos barnet.
Den mørke dame følger den gamle ven ud til taxien.
- Jeg ønskede ikke, det skulle høre os. -April?
Nej, huset. Jeg vil ikke have, at huset skal høre os.
- Det bliver stærkere. -Ja. Det mærkede jeg også.
- Det hun sagde om huset og Ellen... -Når kærlighed går galt, går den helt galt.
Frk. Ellen har brugt for meget tid med sin datter på det sidste.
Jeg tror, at huset er jaloux eller vredt.
Det bruger onkel Doug til at påvirke den lille.
I må rejse alle tre.
Er det sikkert at tage af sted?
Hun vil bruge barnet til at nå moderen.
Det er meget dårligt for moderen. Et dårligt tegn.
I skal af sted i morgen. Senest i overmorgen.
- Sig det ikke til Ellen. -Men jeg er nødt...
Huset hører alle Ellens tanker.
Hvis huset finder ud af, at hun har tænkt sig at rejse...
Du må ikke fortælle hende det.
Kom.
Huset hører alle Ellens tanker.
Jeg har endelig fundet noget, der er vigtigere end Rose Red.
April betyder alt for mig.
Hvordan er jeg blevet så besat afhuset?
Nej!
Nej.
Hun var lige der, hun legede.
Hun...
- Hvad sker der? -Der er hun.
- Slip hende. -Det er kun en formalitet.
- Stil jeres spørgsmål. -Inde i byen.
Hun vil absolut ikke tage med ind til byen.
Det er dit værk. Du brød dig aldrig om hende.
- Ellen. -Spørg ham om de andre.
- De andre? -Gør dit arbejde.
Det gjorde det for at holde dig her.
Det ved, du ikke vil rejse nu.
Nogensinde. Ikke uden April.
Lad mig være i fred!
Du kommer til at betale for dette.
Vi får se.
Ellen, skat.
Det er godt at se, at du er oppe.
To dage, John.
Der er gået to dage.
Jeg savner hende også, skat.
Sukeena, John. Ikke April.
Intet kunne bringe April tilbage.
Ikke endnu.
Jeg vil have, at alt bliver normalt igen.
Ja, vi vil alle have, at alt bliver normalt, ikke?
Men det kræver visse ofre.
For os alle.
Ikke sandt?
Jeg vil have hende tilbage.
Hvor der er en vilje, er der en vej.
Korn med mig.
Slap af.
Det er min tur til at tage mig af dig nu.
Det er også på tide.
Har I set hende?
Ikke i aften, John.
Vi har en aftale. Du og jeg.
Ikke i aften, John.
Hun vil være stærkere om et par dage.
Der er naturligvis en anden måde at gøre dette på.
Kan du huske Afrika?
Hun behøver slet ikke at stå ud af sengen.
Ud.
- Vi har en aftale. -Aftalen er slut.
Jeg vil gerne have nøglen tilbage.
Hun må hellere komme sig hurtigt.
Jeg vil have hende ude af huset om en uge.
Det er absurd!
- Du kan ikke... -Jo, jeg kan!
Hun vil aldrig sætte sin fod i dette hus igen!
Hvis hun ikke er væk om en uge, vil byggeriet stoppe.
Bare rolig, min ven.
Han vil ikke huske noget af dette i morgen.
Savsmuld?
Græd ikke, moder. Byg tårnet.
Ja, frue, jeg hørte det også.
Græd ikke.
- Hvad vil hun... -Et tårn, frk. Ellen.
Hun vil have dig til at bygge et tårn til hende.
Byg et tårn.
Selvom det ikke er færdigt, hvisker Rosentârnet Aprils navn.
Sukeena har ret. Hvis hun skal findes et sted, er det der.
ROSENTÅRNET - 1917
Arbejderne har bygget tårnet på rekordtid.
Jack Finney sagde endda til mig:
Det er næsten som om, Rose Red byggede det selv.
Vi har det færdigt til dig i løbet af et par dage. Vi er foran planen. Bare rolig.
Nej, I har ikke.
- Jeg vil have alle ud. -Hvad?
Alt byggeri skal standse omgående, Jack.
Også på tårnet.
Og jeg låser til loftet. En aftale er ikke blevet overholdt.
Okay, folkens. Pak sammen.
- Gør ikke dette mod mig. -Du har gjort det mod dig selv.
Jeg vil have hende ud af huset.
- Det kan du ikke mene. -Vil du have Jack tilbage i arbejde?
Så gør noget ved det.
I dag er John og jeg kommet til et dødt punkt.
Det mest skræmmende er, at han ikke længere er normal.
Jeg må stoppe ham, men jeg har ikke flere ideer.
Frk. Ellen?
Jeg kan høre det.
Tårnet.
April, søde, er du her?
Jeg savner dig, søde pige.
Fortæl hende mere, frue. Hun har brug for at høre det.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker dig, mor.
"Soning er på toppen." Kan du huske det?
Han kan ikke låse mig ude.
Det er tid.
Jeg skriver i desperation.
Jeg kan mærke fare overalt omkring Sukeena og mig selv.
Nu forstår jeg, h va d' jeg ikke kunne vide for syv år siden.
Hvad jeg ikke var parat til at vide.
Mit moderhierte ved, hvad der må gøres...
mens kvindehiertet, hustruens, slår af frygt.
Undskyld jeg forstyrrer, hr. John.
Hvad vil du?
Jeg er kommet for at bede om en tjeneste.
Jeg vil ikke spilde din tid.
Nå, men du spilder min tid. Spørg nu, eller gå ud.
Jeg håbede...
Altså, du er forretningsmand, hr., og jeg er en praktisk kvinde.
Når en aftale er brudt, kan en anden sommetider indgås.
Undskyld, hr. Måske tog jeg fejl.
Vent.
Sig, hvad du vil.
Med tanke for hvor varmt og fugtigt det er i aften...
og at mit værelse ikke rigtig har et vindue...
Altså jeg vil ikke være her ret meget længere, vil jeg?
Hvad er du ude på?
Jeg tænkte på tårnet, hr...
og hvor dejlig en brise, der må være deroppe sådan en aften.
Når det er låst og sådan.
Ingen må gå op på loftet, vel?
Vi kunne have det helt for os selv.
Frk. Ellen behøver ikke at vide noget.
Hun behøver ikke at vide noget om denne aften, hr. John.
Tag den.
Husker du Afrika, hh?
I aften får du, hvad du virkelig fortjener.
Vi kunne lege en leg. Hvad med den her?
Lad mig hviske dig i øret.
Er du klar til dette?
Vi har en aftale.
- FarP - April!
Bed ikke en mand om at vælge, hvilken hoppe han vil ride.
Jeg kunne sige det samme om dig, John Rimbauer.
Det er dig.
Der skal ikke være mere synd i dette hus.
Han sprang selvfølgelig, imens vi sov.
Selvfølgelig. -Drevet til vanvid af druk, tror jeg.
Sikkert. Eller af sygdommen.
- Sender du bud efter politiet? -Det er min pligt som familiens overhoved.
Og også sende bud efter Adam.
Det er hr. Rimbauer.
Hvad er der sket?
EPILOG: "LIVET FÅR ALDRIG ENDE"
Skal vi spise morgenmad her, Ellen?
Ved Gud nej. I tårnet.
Og så er der også byggeriet at holde øje med.
Jack Finney ville ønske, at han selv boede her, når jeg er færdig.
Jeg kan lave om på alt, jeg vil.
Så siger vi tårnet.
Ja.
Vi har meget at indhente, min datter og jeg.
"Byg mig ind i himlen, og livet får aldrig ende"
Danish